Mai költők egymás közt"Nem lehet tisztességes ember, ki a versírást abbahagyja. Az igazmondást hagyja abba." (Illyés: Költők egymás közt) Aki a versírást ma hagyja abba: elfogadja, hogy az embereknek nincsen szükségük arcra. Az érzelmek, a nemes indulatok karbantartását s az össznépi igazságérzet ébrentartását hagyja abba, nemcsak az igazmondást. Megszűnik a részeg, ölbecsaló anyatermészet férfitársaként küszködő közösség kenyeres pajtása lenni. Lemond arról, hogy az oldalirányú sandaság, a felfelé nyaldokló szolgálatkészség és a lefelé taposó, kíméletlen gőg mindig kínosan kifehérített kesztyűinek mindenkori felvevője legyen. Nem kíván többé ünneprontó lenni a görögtüzes csinnadrattákon, de falra vetülő írás sem Balthazár lakomáján. Még arra sem vállalkozik, hogy legalább ecet legyen a medvebőrös torok kupákba elsietve kitöltött borában. Legelőször neki szűnik meg az arca. Aki a versírást ma hagyja abba: az elfogadhatatlant elfogadja. (Ezeket a sorokat legelőször a saját címemre adresszáltam kettőezerkettő március-áprilisában.) |
További cikkek ebben a rovatban